Az emeletes ágyat szétszedtünk, most már van két földszintes ágyunk. Úgy mutatnék fotókat, de még mindig géphiányban szenvedek. Nagy Őm telefonja alkalmas erre, de mivel nincs itthon sem ő, sem a telefonja jelen esetben nem tudom megoldani ezt a problémát.
A telegraffitizett falat - mert hogy kisfiam mániája, hogy szerez valahonnan egy ceruzát és összefirkálja a falat - kidíszítettem cicákkal, mert cicamániás a kisfiam. A második szó volt, amit kimondott. Az első az anya volt, de ez nála teljesen érthető :)
![]() |
kép innen |
Összeszedtem egy halom gyerekholmit, és felhívtam egy kedves ismerősömet, hogy néhány dologtól megszabadulnék, elfogadja-e.
Tudjátok, én magam is nagyon hálás voltam a barátainknak - itt szeretném őket megemlíteni név szerint Végh Szilvia és Sasvári Dalma - akiktől rengeteg ruhát kaptunk. Mindkettőjüknek úgy született a gyermekük, ahogy nekünk. Először a lány, aztán a fiú. És megkaptuk tőlük a ruhákat, és mindenféle fontos és hasznos dolgot.Igen, Dalma nevét onnan ismerhetitek, hogy a tavalyi nyári anyagomba, a Lélek gyümölcseibe ő rajzolt az apukájával. Most is rajzol az apukája, amiért nagyon hálás vagyok :) Majd meglátjátok, milyen jó anyag lesz az is! Remélem :)
Szilvi pedig... Velük valahogy közösen ünneplünk. Már csak így emlegetjük ezt az egészet.
Amikor én megismertem nagy Őmet, a férje, Gyuri is ott volt abban a Bibliatáborban. És úgy alakult, hogy egy asztalnál ültünk. Gyurinak akkor született kislánya, úgyhogy ő pár napot volt csak ott. De a mi megismerkedésünk és az ő kislányuk születése nagyjából egybe esett, így ez az első közös ünnepünk. 2003.
Aztán jött 2005., amikor nekünk az esküvőnk volt, nekik pedig megszületett a kisfiuk. Ez pedig a második közös élményünk.
Nagyon szeretem ezt a családot, annyira kedvesek. Szilvi pedig... Igazi ajándékozó lelkületű... Ez az ő szeretetnyelve. És mindig valami nagyon finomsággal vár, amikor megyünk. Sajnos ritkán tudunk találkozni, mert mindig történik valami, valamelyik családban program van, vagy a gyerekek betegek, esetleg közbejön valami, de nagyon igyekszünk, hogy meglátogassuk őket. Remélem, hamarosan.
Zsófia lányom már mondta: "Anya, szeretnék elmenni Lenihez meg Lolihoz." (Ugyanis még hadilábon állunk az R hangzóval.)
Úgyhogy most kicsit jobban érzem magam, visszatérve a kis kerülő előtti gondolatra. Bár, a gyerekeimet ismerve az a rend nem sokáig lesz úgy, ahogy tegnap hagytuk. Már most is a szobájukban játszanak. Ajaj...
Nincsenek megjegyzések:
Megjegyzés küldése